ПІДИ ЗІ МНОЮ НА ТАНЦІ, ЛІЗЗІ﻿
Не ти! Відвали!
Якого біса..?
Ліззі?
— Привіт. — Привіт.
Як ти? не
Добре. А що?
А що? Я поцікавилася, як ти.
— Це не дивно, це нормально. — Раніше ти ніколи не питала мене, як я.
Йосип косить! То я більше такого не робитиму. Вибач, що спитала.
Це вже більше на тебе схоже.
БАЛ «ДОВГО І ЩАСЛИВО»
Ох, хіба ж ти не хочеш жити довго і щасливо?
Я тебе прошу. Скидається на те, що у мене комплекс Попелюшки?
А ти підеш?
Це неприйнятна американська традиція, яка славить сексизм
і нав'язує нереалістичне бачення романтичного кохання. Тож ні.
Згодна. Ритуалізовані підліткові веселощі — це фігня.
Ерік змусив би мене піти. Він таке обожнює.
— У нього дійсно комплекс Попелюшки. — Ти вже перепросив?
Так, спробував, але він зі мною не розмовляє.
Його попустить. Можливо.
Хай там як, тебе ждуть на 8:30.
— Дякую. Побачимося. — Щасливо.
Побачимося.
Не розумію, чому Ліззі не хоче піти на бал зі мною.
Я випробував уже буквально кожен романтичний жест.
А ти пробував її запитати?
Це перше, що я зробив.
Вона сказала, що їй це лестить, але побачення її не цікавлять.
— Гаразд. — Але ж все могло змінитися.
І їй полестило.
Знаю, це важко, але якщо ти її спитав, і вона сказала ні,
то це і є твоя відповідь.
Але ж, можливо, її тато розтовк ногою послання на торті,
тож вона не дізналася, що я й досі зацікавлений?
Ти казав, що надіслав їй листа?
Так, у ньому було повно блискіток і зелених желейок.
Вона їх любить, я знаю.
Але пошті не можна довіряти, лист міг і не дійти.
Але ж ти також виклав "Я тебе кохаю" листям на її газоні?
— Ага, але листя могло здути вітром. — Гадаю, відповідь ні, Ліаме.
Але вона так і не сказала ні.
А дівчата ж полюбляють широкі жести?
Типу, як Джексон заспівав для Мейв Вайлі, і тепер вони разом.
Це інакше. Мейв подобався Джексон.
Було б недоречно, якби
Джексон продовжував робити широкі жести
для дівчини, яка виразно дала зрозуміти, що не зацікавлена.
Розумієш, Ліаме?
Ні означає ні.
Або ж воно означає так.
Добре. Пройдімося по цьому ще раз.
Привіт! То о котрій мені тебе забрати?
— Про що це ти? — Про бал.
Я не збираюся на бал.
Та звичайно ж, збираєшся! Підемо разом.
Схоже, щоб я любила шкільні танцюльки?
Але ж...
Я купив собі костюм, а тобі — квітковий браслет.
Ти купив мені наручник із квітів, а запросити — забув?
Ага... Але ж ми зустрічаємося.
Я думав, це само собою зрозуміло.
Ой, та ну. Я дуже цього чекав.
Ти та я, танцюємо, веселимося...
Ти ж знаєш, що таке веселощі?
— Таким люди нашого віку, буває, займаються... — Так, так, дуже смішно.
Ну! Без тебе буде не те.
Будь ласочка?
— Добре. — Так!
Без селфі, без повільних танців і слізливі пісеньки не замовляти.
Так, авжеж, круто.
Я заїду по тебе о 7:30.
— Ти ж маєш сукню? — Так, звісно. Я ж не печерна людина.
Так!
Чорт...
Так.
— Вітаю, Якобе. — Так, привіт.
Здається, я зламала кран на кухні.
— А хто це? — Джин.
Джин Мілбурн. Ви нещодавно ремонтували мою ванну.
Ага, пам'ятаю.
Може, ви могли б приїхати і полагодити його?
Ні, не можу. Я зайнятий.
Добре. Це не терміново.
А завтра?
Я перевірю свій розклад і передзвоню.
До побачення.
Перепрошую. Робочі питання.
То...
чому ви вважаєте, що Мурдейл вам підійде, юна леді?
Якщо чесно,
школа, яку я відвідую, на межі закриття,
бо директорка розбазарювала шкільні кошти.
Вона втекла до Мексики разом із паном Пібоді, тимчасовим учителем географії.
Тож мені знадобиться нова школа. Типу, для освіти.
Це ж правда!
Чесність — це саме та риса,
якої ми потребуємо у цій установі.
Також твої оцінки вражають, а нашою метою є покращити середній бал.
Ходімо.
Ола? Що ти тут робиш?
Підшукую нову школу. Ваш директор розглядає мою кандидатуру.
Хоча він здається дуже суворим.
Наче ожила статуя із острова Пасхи.
— Ага. — Годі хлопців кадрити. Пішли.
Просто почекай у бусі. Я прийду за хвильку.
Ти так і не подзвонив.
Так, я...
Я написав купу смс-ок, але коли перечитав їх,
то відчув себе страшенно некрутим.
Тож вирішив нічого не надсилати.
Це було по-дурному, вибач.
Подейкують, що Недоторканні приїдуть на лімузині!
О боже мій! Якби у мене був лімузин, то я зайнялася б у ньому сексом, ще й зафільмувала б це!
Сьогодні шкільні танці.
Ясно. Ти йдеш?
Це неприйнятна американська традиція, яка славить сексизм
і нав'язує нереалістичне бачення романтичного кохання, тож...
А я люблю танці.
Справді?
Так, я вважаю, що танцювати весело.
Хай там як, мені вже час іти. Бувай, Отісе.
Побачимося.
Оло!
Оло, е-е-е...
Хочеш... хочеш піти на танці зі мною?
— Так. — Ага.
— Так. — Добре. Круто.
Початок о 8-ій, здається.
Постараємося прийти о 7-ій?
Я зайду по тебе о 6:30. Прийти вчасно означає запізнитися.
— Зустрінемося в тебе о 7-ій. — Добре.
Добре.
Еріку!
— Ти забув список покупок. — Ой, мамо!
Я дзвонила директору Ґроффу.
Він сказав, що ти можеш прийти сьогодні на танці, якщо хочеш.
— Не хочу. — Може, сходиш до церкви з нами?
Я більше не ходжу до церкви, мамо.
Усі тебе люблять.
То як воно?
Ти скидаєшся на сердитого баклажана.
Однак вона мені не по кишені, тож...
А супермен не міг купити тобі сукню?
Його звуть Джексон. І ні, я ж не його дружина.
Чому він тебе так дратує?
Зовсім не дратує. Насправді він мені навіть подобається.
Просто я не впевнений, що він тобі підходить.
Поміряй оце. Воно не так сильно нагадує про асистентку фокусника.
Я щаслива із Джексоном, ясно?
Ну й добре. Щасливого тобі життя: доки Пан Добродій собі плаватиме,
ти роститимеш армію його ідеальних дітей.
Байдуже.
— Ну? — Насправді непогано.
Я ж сказала тобі, на яку ціну розраховую. Ця сукня задорога.
Шоне?
Привіт. Перепрошую, що відволікаю вас від закупів,
але моя молодша сестричка Мейв сьогодні вперше йде на шкільні танці,
і вона знайшла ідеальну сукню.
А ось і вона! Виходь, Мейв. Сюди.
Хіба ж вона не гарненька?
Але є проблемка: ми не можемо заплатити за цю сукню,
бо нещодавно...
ми осиротіли.
Раніше цього року наш татко, який відважно служив цій країні,
загинув у бою, а наша мама відійшла незабаром.
Рак.
Але якби вони були тут сьогодні і побачили б мою сестричку,
то пишалися б своєю маленькою дівчинкою.
Я знаю, що так не прийнято, але якби ви змогли чимось поділитися,
то, можливо, ми б допомогли моїй сестричці отримати сукню її мрії.
Дякую.
Та що з тобою таке? Ти не можеш казати, що ми сироти!
Ой, ну вибач. Ти хотіла б, щоб я їм сказав,
що мама — наркоманка, а тато просто звалив?
Не думаю, що ця історія їх би аж так потішила.
Ми народжуємося самотніми і помираємо самотніми,
тож дорогою треба хапати те, що можемо.
Не треба дякувати.
Агов, хлопче, ти знаєш, як проїхати до Елленкота?
Я намагаюся потрапити на весілля, а мій GPS мене геть підвів.
Так.
Так... Ви їдете у правильному напрямку.
Їдьте цією дорогою приблизно 15 хвилин,
а тоді поверніть ліворуч біля початкової школи.
Гаразд. Дякую.
У вас офігенні нігті.
Дякую, малий.
Хочеш пораду? Обирай кольори коштовностей.
Я відчиню, мамо!
Я відчиню!
— Любий, це до тебе? — Так.
— Куди ти йдеш? — На шкільні танці.
З ким?
Привіт! Ого. Круто виглядаєш.
— Ти неймовірно виглядаєш. — Дякую. Ти теж нівроку.
Дяки.
Я тут з приводу мийки.
— Чудово. Дивовижно. — Добре.
— Так. — Будь чемною.
Ти будь чемним.
Хочете зайти ненадовго?
— Ні, ми йдемо. Па-па. — Добре.
— Бувайте. — Бувайте. Гарно розважтеся.
— Мамо, тут таке... — Так?
Ти могла б не спати з Олиним татом?
Це була б страшенно незручна ситуація для мене.
Та я б ніколи!.. Не будь дурним.
Це зовсім недоречно.
— Добре. — Повеселіться.
Ох! Ми обоє виглядаєте такими розумниками.
Станьте трохи ближче.
Ближче!
Поклади на нього руку, любий.
Ну ж бо! Обійми його гарненько!
Просто зроби знімок!
Заждіть.
Господи! Та зроби вже те кляте фото, Морін!
— Брехня! — Дурня!
Дехто справжній стиляга!
Мамо!
Ніхто вже не каже "стиляга". Так уже дуже давно не говорять.
Ходи сюди.
Гарно проведи час.
Дякую.
— Виглядаєш чудово. — Дякую.
— До зустрічі. — Не забудь повернутися о 10:30, добре?
— Що? Чому? — У тебе завтра зранку тренування.
Так, але я думав, що можу завтра прогуляти.
— Чому ти так вирішив? — Через танці.
Я впевнена, що ти можеш завтра прогуляти.
Ні, не може.
Хіба мені не можна хоч одного вечора розважитися? Я ніколи не відпочиваю.
За кілька років ти мені подякуєш. Побачимося о 10:30. Уперед. Повеселися.
Що?
Почекайте! Я теж піду!
Добре, ходімо.
Дякую, що дозволив мені сьогодні піти.
Я знаю, що це не ти написав те есе.
Я не хотів казати правду твоїй мамі, це розбило б їй серце.
Подумати тільки — мій син шахрай!
Мені ще ніколи не було так соромно.
— Супермене! Заходь. — Так!
Моя мама справжнє стерво! Я мушу бути вдома до 10:30.
У тебе комендантська година? Скільки тобі років?
— Привіт. — У тебе є якась випивка?
— Я просто хочу гарно провести час. — Так.
У нас є горілка з найдешевших.
Це фактично розчинник, але з завданням вона впорається.
— Так. — Ні. Ти ж за кермом.
Ні, ні, я вас відвезу. Все добре.
Так у вас обох буде романтичний вечір,
і в сраку комендантську годину.
Тож...
тепер я полагоджу твою мийку.
Не треба...
Так...
Витончено.
— Клас. — Так.
Тримайте. Тепер ви зможете насолоджуватися своїм алкогольним напоєм
на тих гівняних шкільних танцюльках.
Чудово. Бувай, Шоне.
Шоне...
Ой, та ну. Я хочу побачити обличчя всіх своїх старих учителів.
Я заскочу на секундочку, обіцяю.
А Гендрікс ще тверезий? Чи знову збився на манівці?
Цікаво, чи він і досі намагається дезодорантом приховати запах?
Шоне! Зажди!
Він в порядку. Послухай, давай просто гарно збавимо час, добре?
Ходімо.
— Сфотографуємося? — Я ж сказала: без фотографій.
Ой, ну давай.
Зробимо іронічні гримаси. Закладаюся, до такого ще ніхто не додумався.
— Привіт. — Привіт.
— Круто, привіт. — Ти прийшов.
І ти прийшла.
— Я Ола. — Джексон.
— Вибач. — Приємно познайомитися.
— Навзаєм. — Оло, це Мейв.
— Привіт. — Привіт.
Моя подруга.
— Мені треба... — То...
Нам треба йти. Я загубила свого брата.
— То фотографуватися не будемо? — Ні.
— Здається, вони кльові. — Так.
Так, вони кльові.
Л-Ю-Б-О-В. Любов!
— Любов. Це слово? — Славімо Ісуса!
Любов!
— Ще раз! — Любов!
Ісус любить!
Його любов більша за страх.
— Так, пасторе! — Його любов сильніша за непевність.
Його любов глибша за ненависть.
— Амінь. — Ісус казав:
"Люби свого ближнього, як самого себе!"
Як самого себе.
Самого себе!
Любов починається отут.
— Ми усі маємо навчитися любити себе... — Амінь!
...щоб по-справжньому полюбити інших.
Хто ви такі, щоб не любити себе?
Будьте благословенні!
♪ Ісус любить тебе, ♪
♪ Так, я знаю, ♪
♪ Бо так сказано в Біблії. ♪
— ♪ Він перетворив скорботу на танці. ♪ — О, так!
Вставайте!
♪ Він обернув мої печалі на радощі. ♪
Приємно бачити вас і вашу сім'ю.
— ♪ Він перетворив скорботу на танці. ♪ — Еріку, як ти?
Поглянь на себе! Добре, що ти прийшов до церкви.
— ♪ Він обернув мої печалі на радощі. ♪ — Ходи сюди.
Тобі тут завжди раді.
Це твоя сім'я.
Саме так.
— То як довго ти вже тут живеш? — 14 років.
Ми перебралися сюди, коли народився Отіс.
"Ми" — тобто з колишнім чоловіком?
Угу.
То чому ви розлучилися?
У тебе багато питань.
А у тебе — небагато відповідей. Це типово для терапевтів?
— Тебе турбує те, що я терапевт? — Та ні.
Деякі чоловіки почуваються так, ніби за ними спостерігають.
І що ж ти спостерегла...
про мене?
Тобі личить жовте.
За той недовгий час, що ми знайомі,
я б сказала, що ти також розлучений,
що моногамія занадто... зв'язує.
Змушує тебе відчувати свій вік.
З твоїх татуювань і відсутності водійських прав
я роблю висновок, що ти нерозважливий,
може, навіть відчайдушний.
І ти робиш таке частенько: зваблюєш своїх клієнток.
До речі, суп — то був гарний жест.
І тоді ти переходиш до нових завоювань, доки стосунки не стали надто близькими.
— Цікаво. — Вгадала?
Ні.
Не дуже.
Я був одружений...
але моя дружина померла.
Вона дуже довго хворіла.
І Ола, моя донька, допомагала мені дбати про неї, коли я не міг.
І ти перша, з ким у мене був секс, відколи це трапилося.
Я цього не планував.
Але ти права: я можу бути нерозважливим.
Ти мені дуже подобаєшся, Джин.
Я хотів би більше дізнатися про тебе.
Вибач, якщо я справила хибне враження.
Так.
Піду вдягнуся.
Тут так круто.
Усі казки про утиски жінок.
Скажімо, "Красуня і Чудовисько" — класичний Стокгольмський синдром.
Бель закохується у величезне чудовисько, яке ув'язнює її.
Русалонька втрачає голос, просто щоб отримати бойфренда.
— Про Білосніжку я й починати не буду... — Гаразд, я йду танцювати.
Круто.
Я не танцюю.
— Але ж ми на танцях. — Це не зовсім моє.
Що ж, я все одно буду танцювати.
Усе добре, друже?
Привіт.
Не дуже, так?
Ходімо, візьмемо тобі пуншу.
Тобі весело?
Це так висаджує, скажи? Коли хочеш запросити когось потанцювати.
Послухай, хочеш трохи зняти напругу?
У мене є перкоцит. Недорого.
— Що таке перкоцит? — Це просто допоможе тобі розслабитися.
Нічого такого.
Осьо.
— Шоне. — Привіт, жабопика. Ковбасишся?
— Що б ти не робив, будь ласка, припини. — Чому? Ти з поліції?
Я не жартую!
Іди тусуйся зі своїм старостою і не переживай за мене. Ясно?
Я йду на танці.
Зачекай.
Я тебе відвезу.
— Привіт. — Привіт.
Ти давно знаєш Отіса?
Мій тато робив ремонт у їхній ванні. Отіс мене запросив.
— Він кумедний, правда ж? — Ага.
Так, він такий.
Тільки між нами, він...
він, типу, геть недосвідчений.
У нього ще не було сексу і все таке. Його трохи бентежить оце все, тож...
хай тебе не дивує, якщо він не проявляє запалу.
Побачимося пізніше.
Відтягніться, хлопці.
Та це ж Ґрофф-інатор! Власною персоною. Довгенько не бачилися, старий!
Шоне Вайлі, я хочу, щоб ти покинув територію школи.
Не будь таким. Ну ж бо! Та що з тобою? Надолужимо згаяне!
Тобі не раді у цьому кампусі.
Негайно йди або я викличу поліцію.
Ого, а тобі справді треба трохи випустити пару, еге ж?
Може, по тістечку?
Забирайся.
Негайно.
Було круто.
Па!
Сестричко, мені час валити.
То я візьму машину Джеко. Це ж нічого?
— Привіт! — Привіт.
Привіт.
Шон пішов, він узяв твою машину.
Сподіваюся, він її розіб'є!
Дай мені цьом.
— Добре. — Добре.
— Йой. Я трохи п'яний. — Привіт.
— Привіт.
Сраний бал, скажи?
Ви не бачили Олу?
— А, так... — Ні.
Ні.
Добре.
Мені недобре.
— Тебе нудить? — Так.
Добре. Ходімо.
Ола?
— Привіт. — Привіт.
Ти знайшла... клас малювання.
Так.
Знайшла.
Є й непогані роботи.
Що ж... це найкраще, що є в Мурдейлі.
Оця моя улюблена.
АДАМ ҐРОФФ
Ого, так.
Я ніколи...
Я ніколи ні з ким не спала, між іншим.
Добре.
Чому ти мені це кажеш?
Я хотіла, щоб ти це знав.
Добре.
Ви з Мейв, типу, зустрічалися чи що?
Я відчуваю хімію.
Ні.
Мейв не така людина, яка б зустрічалася зі мною.
Що це значить?
Мейв значно вище у харчовому ланцюжку, ніж я.
Знаєш, я наче кенгуру чи там броненосець,
а Мейв як пантера чи навіть левиця.
— А я де у харчовому ланцюжку? — Ти можеш бути наче...
Знаєш таких кіз, які стоять на дуже крутих скелях ніби приклеєні?
— То я коза? — Ні! Тобто ти не виглядаєш, як коза.
Ти можеш бути наче домашня кішка, якщо тобі не подобаються кози.
Знаєш, такі худі, які витріщаються на тебе.
Ясно, то я сухоребра домашня кицька, а вона — левиця?
Ой, ні. Мейв недосяжна,
— ...а ти... — Ти не кенгуру, Отісе.
Ти гівнюк.
Оло! Я не те мав на увазі...
Ідіота кавалок.
Еріку, зачекай!
— Ти впевнений, що хочеш зайти всередину у цьому? — Так.
— Ти впевнений, що ти впевнений? — Так.
А що таке? Що не так?
Заждіть хвильку, будь ласка.
— Коли я приїхав до цієї країни... — Ой, тату!
...я мусив докласти зусиль, щоб не вирізнятися.
— Я нізащо не хотів би такого для своїх дітей. — Добре.
Я хочу, щоб ти був гордим і сильним.
Але ти такий... інакший.
Через це я боюся за тебе.
Твій страх мені не допомагає, тату. Він змушує мене почуватися слабким.
Але чому...
чому ти мусиш бути аж таким?
Бо це я.
Я не хочу, щоб тебе скривдили.
Послухай, мене однаково скривдять. То чому б не бути тим, ким я є?
Я ж сказав зачекати!
Я накричав на того чоловіка.
Ага.
Так, накричав.
Можливо,
я чогось навчився у свого сміливого сина.
Татку!..
Ким це ти вирядився, Троїбоне? Дівчиськом?
— Чого тобі, Адаме? — Та я тебе пришию.
Добре. Ти зробиш це зараз чи пізніше?
Бо я готовий.
— Скоро. — Добре.
Пізніше, значить?
Чудово.
Добре...
А тепер що?
А тепер, пісня на замовлення. Для усіх парочок у цій залі.
Тож хапайте партнера! Але на забудьте дістати згоду...
Ха! Та ні, про згоду я серйозно.
О боже, я обожнюю цю пісню!..
Чи можу я отримати цей танець?
Чого б то мені танцювати з тобою?
— Бо ми найкращі друзі. — Ні, ми не друзі.
Звісно, друзі. Еріку! Я...
Іноді я поганець.
Я зробив помилку і я наговорив гидоти, але насправді я так не думаю.
Мені тебе бракує, вибач мені.
Думаєш, що я вискочка?
Я думаю, що ти найкрутіша, найсміливіша і найдобріша людина з усіх, кого я знаю.
Ти винен мені день народження.
Боже мій, боже мій! Добре.
Добре!
Ми ж обоє знаємо, що я веду.
Готовий?
Я йду до тебе, Отісе!
Хочеш зайнятися зі мною сексом?
Гаразд.
— О боже мій. — Ліззі!
Ліззі!
Це я, Ліам! Угорі, на місяці!
Ні!
Ліаме, злазь, негайно!
Тільки після того, як я поговорю з Ліззі!
Я його не знаю! Якийсь прибацаний, усюди ходить за мною!
Я кохаю тебе, Ліззі.
А ти мене кохаєш?
Ні.
— Злазь цієї ж миті! — Ні.
Годі!
Злазь, уже!
Який у цьому сенс? Ліззі мене не любить.
Ніхто мене не любить.
Я стрибну!
Припини, Ліаме, не треба!
Не роби цього.
О... Привіт, Отісе.
Ти не хочеш стрибати.
Ні! Думаю, я хочу.
Не хочеш. Послухай...
буває, що нам подобаються люди, яким ми не подобаємося.
Це боляче, але з цим нічого не вдієш.
— Ти не розумієш. — Розумію. Я розумію.
Я знаю, як це, коли тобі не відповідають взаємністю.
Особливо той, про кого не можеш перестати думати...
Це боляче.
Але ти не можеш змусити когось полюбити себе.
Вона мені не просто подобається.
Я її кохаю.
Знаю. Але ж любов — це не широкі жести
чи місяць з зірками.
Це сліпа удача.
Іноді ти зустрічаєш людину, яка почувається так само, як і ти,
а іноді тобі не таланить.
Але одного дня ти зустрінеш когось, хто цінуватиме тебе таким, який ти є.
Подумай лишень, на світі 7 мільярдів людей.
Я впевнений, що хтось із них заліз би на місяць заради тебе.
— Справді? — Так, ти надзвичайний!
Ти такий... цілеспрямований.
Одного дня ти когось ощасливиш.
Але не мене!
Не Ліззі, точно не Ліззі, але когось іншого.
Але цього не трапиться, якщо ти впадеш із місяця і помреш.
Добре.
Вибачте, все добре.
Я в порядку.
Увага всім! Час для макарени!
Ви ж, хлопці, знаєте макарену?
Не твій зірковий час.
Я не хотів налякати тебе, Ліззі.
Якщо ти знову наблизишся до мене,
я подзвоню в поліцію, серйозно.
Справедливо, я розумію.
— Я куртку забув. — Я принесу.
Перепрошую?
— Адаме! Не треба! — Твій дружок..
— ...виглядає, як трикутник. — Не звертай на нього увагу, Стіве.
Що?
Не смій до мене торкатися.
— Відійди від мене! — Ану!
Годі!
— З тобою все гаразд? — Відвали.
Я тебе ненавиджу.
Так, шоу скінчилося. Йдіть.
І ти теж.
Привіт.
Де твоя пара?
— Пішла. — Чому?
Ми... посварилися.
— Через що? — Неважливо.
Добре.
Це було божевілля. Ти був неймовірним.
Це серйозна справа, Мейв.
— Він міг убитися. — Так, але ти його відговорив від цього.
Він там опинився після розмови зі мною.
Уяви собі, якби він помер.
Я думаю, що це неправильно.
— Що неправильно? — Це. Терапія.
І ми. Це треба припинити.
— Але ж у нас так добре виходить. — Я не можу більше цього робити, Мейв.
— Це заважає моєму життю. — Про що ти?
Ти знаєш, про що я.
Мейв?
Хвилинку, Джексоне.
Гей, Отісе. Якщо я дам тобі ще 50, то ти скажеш мені,
— ...як зробити так, щоб Мейв мене знову полюбила? — Джексоне!
— Про що ти говориш? — Ну, він сказав мені, як завоювати тебе.
Я дав йому 50, а він мені розказав про книжки,
а тоді про пісню, а тоді про феміністичні штуки, які тобі так подобаються.
Бо тебе, Мейв, складно пізнати.
Мейв...
Він заплатив тобі, щоб ти розповів йому, що я люблю?
Ні, я не...
Я намагався не брати... Я віддав гроші тобі!
Ти віддав їх мені?
Мене знову нудить.
— Мейв, я... — Від'їбися.
Ти правий. Це кінець.
Вибач, Мейв.
Мені так шкода.
Ти така мила.
Вибач, якщо мене знудило на тебе і все таке.
Вибач.
Мені так шкода.
Ми забули машину?
— Цить, Джексоне... — Де...
Він трохи п'яний. Мій брат привезе машину.
Джексоне?
Чим ти думав?
Думаєш, мені подобається вставати щоранку о 4:30,
ніби мені немає більше чим зайнятися?
— Я, я, я. — Що ти щойно сказав?
Це все про тебе. Хіба ж не так, мамо?
Послухайте... Ходімо спати. Ми можемо обговорити це вранці.
— Добре. — Ні, серйозно.
Думаєш, нам подобається щосуботи возити тебе по 5 годин на змагання з плавання?
Присвячувати все наше життя твоєму успіху?
— Але ж це не мій успіх, правда ж, мамо? — Що?
— Він твій. — Джек...
— Джексоне! — Джексоне!
Негайно повернися! Повернися!
"Любов — це не місяць і зірки.
Це сліпа удача."
— Заткнися. — Тобі треба запустити мотиваційний подкаст.
— Назвеш його "Заклинач підлітків". — Я більше ніколи не піду на танці.
Ага, танці — то не твій коник.
Я зголоднів, але... Ой.
Привіт.
— Дейв? — Майже. Ден.
— Я їжджу на мотоциклі. — Ага, точно. "Матусин" пунктик.
— Ну, я б так не... — Дене, ти повертаєшся до ліжка?
Ой, перепрошую. Схоже, я потрібен своїй мамі. Тобто твоїй мамі.
Вона...
Добре, то я просто...
— Певно... Так. — Так.
Добре.
— Тост хочеш? — Так.
Твій новий татусь такий милий.
Ха-ха.
— Маєш нутеллу? — Так.
ВИХОВАННЯ ЧОЛОВІКІВ
ПОРТРЕТ СТАТЕВО ЗРІЛОГО ЮНАКА З СЕКСУАЛЬНИМИ ФОБІЯМИ АВТОР — ДОКТОР ДЖИН Ф. МІЛБУРН
Та ну!
Я продавав, вони купували. Що ти хочеш, щоб я зробив?
Не знаю. Щоб ти брав на себе відповідальність?
Відповідальність? А хто дбав про тебе, коли мама пішла?
Хто готував, прибирав і покинув школу заради тебе?
Не обманюй себе. Ти покинув школу не через мене.
Може, це лягаві?
Відвали, Шоне.
Чого тобі?
Хтось заплатив тобі, щоб ти прочитав "Під скляним ковпаком"?
— Мені справді сподобалася ця книжка. — Річ не в тім.
Я посварився з мамою. Серйозно.
А що ти хочеш від мене? Йди додому і вибачся.
Ні, я не можу! Я не можу піти додому!
Я ненавиджу той дім.
Він мене наче душить.
Ніби я живу у чужому тілі. Немов ув'язнений у чиємусь житті.
— Все добре. — Я не знаю, що мені в біса робити.
Усе добре.
Будь ласка, можна я залишуся... тут, з тобою?
Так? Добре.
Я люблю тебе, Мейв.
Переклад Олесі Грушки для hurtom.com